Univerzita Palackého v Olomouci
————————————————————————————————————————————————————————

Pedagogická fakulta

                                                               Katedra hudební výchovy

Sluch pro harmonii a jeho diagnostika

 Jiří Luska

                                                              Olomouc 2009

Obsah

Úvod

1 Vnímání  harmonických hudebních celků
1.1	Vnímání statických souzvukových struktur
1.2 Vnímání harmonického pohybu
1.3 Vnímání harmonie v kontextu hudebně vyjadřovacích prostředků
Poznámky k 1. kapitole

2  Hudební schopnosti jako subjektivní činitel průběhu hudební percepce
2.1 Systémové pojetí hudebních schopností
2.1.1 Harmonický sluch ve výsledcích faktorových analýz testových měření
2.1.2 Harmonický sluch v systematikách hudebních schopností
Poznámky ke 2. kapitole

3  Vymezení pojmu harmonický sluch (sluch pro harmonii)
3.1 Komparace definic harmonického sluchu
3.2 Harmonický sluch (sluch pro harmonii) a jeho modifikace
Poznámky ke 3. kapitole

4 Struktura sluchu pro harmonii
4.1 K některým otázkám korelací
4.2 Interkorelace mezi subtesty sluchu pro harmonii
Poznámky ke 4. kapitole

5  Diagnostika harmonického sluchu
5.1 Vstupní poznámky
5.2 Harmonický sluch ve standardizovaných testech hudebních schopností
5.3 Harmonický sluch jako předmět diagnostiky nestandardizovanými testy a zkouškami
Poznámky k 5. kapitole

6  K základním vlastnostem testů sluchu pro harmonii
6.1 Validita
6.2 Reliabilita
Poznámky k 6. kapitole

7 Vývoj sluchu pro harmonii
7. 1 Tonálně harmonické a tonálně polyfonické cítění
7. 2  Sluch pro harmonické intervaly a akordy
7. 3  Sluch  pro harmonickou  homofonii  a  polyfonii
7. 4 Sluch pro souzvuky v hudebním prostoru
7. 5 Mezitonální harmonické a polyfonické cítění
7. 6 Cítění konsonantnosti a disonantnosti souzvuků                     
7. 6. 1  Statické souzvuky
7. 6. 2 Různá paralelní tonální pásma
7. 7  Sluch  pro  harmonii v kontextu hudebně vyjadřovacích prostředků                                                                      
Poznámky k 7. kapitole

8. Zpráva o výzkumech vývoje sluchu pro harmonii 
8. 1 Vymezení problému, cíle a hypotéz
8. 2 Metodický postup                       
8. 3 Výzkum I
8. 4 Výzkum II
8. 5 Výzkum III
8. 6 Výsledky a diskuse
8. 7   Závěry
Literatura

Úvod

Stanovení úrovně hladiny hudebnosti, hudebních schopností, hudebního sluchu, nadání, zpěvnosti a talentu (abychom použili alespoň ty nejfrekventovanější termíny označující vztah k hudbě a disponibilitu s hudbou smysluplně pracovat, s chutí a se zážitkem ji poslouchat, interpretovat, nebo ji dokonce tvořit), představuje jeden z problémů, se kterými se hudební pedagog ve své praxi setkává. Otázka diagnostiky v hudební pedagogice je vlastně tak stará, jako samotná hudební praxe. Čas od času, ale víceméně trvale je učitel hudby staven před otázku, jaká je úroveň hudebnosti jeho žáka či žáků v kontextu postupů a metod jeho pedagogického působení. 

I v hudební minulosti lze najít bezpočet potvrzujících příkladů. Mezi nejzajímavější patří asi ty, v nichž významné osobnosti hudebního světa popisují své rané hudební zážitky. Nezřídka se mezi nimi najdou i velmi živá a citově podbarvená líčení situací, kdy byli postaveni do role ukázat, "co v nich je". Vzpomeňme namátkou na vstupní zkoušku desetiletého L. Janáčka u P. Křížkovského před jeho přijetím do fundačního sboru "modráčků" brněnského kláštera na Starém Brně nebo na diagnostický pohovor Janáčka coby již světově uznávaného mistra s mladičkým nadaným pianistou Rudolfem Firkušným.

Názorně popisuje průběh jedné hudební zkoušky R. Shuterová v první kapitole své knihy The Psychology of Musical Ability: "Profesor udeří na klavír akord. Jaký je to akord, ptá se. To je durový akord, pane, odpoví kandidát. Co mi o něm můžete ještě řící? Po chvíli, kdy kandidát nenalézá na otázku odpověď, zahraje profesor disonantní akord. To je velký, ne, malý septakord. Zkuste to ještě jednou, říká profesor. Ale ačkoli hraje ještě další tři akordy, již je rozhodnut kandidáta odmítnout. Druhý kandidát byl šťastnější. Byl obdařen absolutním sluchem a nedělalo mu potíže akordy identifikovat". 

Od druhé poloviny l9. století, ale zejména od počátku 20. století začalo mít zjišťování reakcí člověka na hudební podněty také vědecký charakter. S rozvojem pedagogických a psychologických disciplín se nově konstituující hudební psychologie (zprvu spíše jako psychologie tónová) pokusila učinit první kroky za hranici běžných praktických zkušeností k poodhalení tajemství funkce mechanismů lidské psychiky v kontaktech s hudbou. Do tohoto období spadají také počátky aktivit řady hudebních pedagogů, lékařů a posléze i specializovaných hudebních psychologů na poli hudebně diagnostickém. 

Předkládaný učební text se s řadou těchto aktivit vyrovnává. Na rozdíl od mnohých zahraničních publikací, ale také již i hudebně psychologických projektů domácích, jež mají svůj problémový diapazon velmi široký, se dívá na problematiku zúženým pohledem soustředěným na otázky vnímání harmonických hudebních celků a harmonického sluchu, jedné z hudebních schopností, která je zde záměrně hypoteticky, teoreticky vydělena.

Toto  zúžení předmětu znamená pro studenta výhodu v tom, že poměrně rozsáhlý a zejména velmi rozmanitý okruh otázek je takto problémově sevřenější a přehlednější. Monotematičnost skripta také umožňuje proniknout u řady problémů více do hloubky a vyhnout se některým zjednodušujícím pohledům, které jinak široce pojaté práce musejí pro nedostatek prostoru nutně akceptovat. 

Jako podmínku dobré orientace v textu   spatřujeme předběžné seznámení se s některou z hudebně psychologických publikací, které jsou již i na českém trhu k dispozici. Máme na mysli zejména Poledňákův Stručný slovník hudební psychologie (1984) a Sedlákovu učebnici pro pedagogické fakulty Základy hudební psychologie (1990). Další vhodné tituly, bohužel v mnoha případech obtížněji dostupné, najde student s hlubším zájmem v seznamu literatury připojeném na závěr, eventuálně v poznámkových odkazech za jednotlivými kapitolami. 

Skriptum je rozvrženo do čtyř hlavních částí. Percepčně procesuální aspekty jsou prezentovány v úvodní kapitole. Jako relevantní znaky, diferencující rozsáhlý a mnohovrstevnatý terén hudební percepce, která je sledována ve světle nejvýznamnějších hudebně psychologických koncepcí, jsou zvoleny statičnost, kinetičnost a hudebně vyjadřovací kontexty souzvukového hudebního materiálu.

Ve druhé kapitole se otevírá prostor pro řešení problematiky hudebních schopností, jako jednoho z činitelů ovlivňujících zásadním způsobem kvalitu průběhu hudební percepce. Je na ně pohlíženo jako na entitu přináležející k souboru psychických vlastností osobnosti i jako na svébytnou psychickou kvalitu disponující vztahy utvářejícími se v rámci své vlastní struktury. Do ní je zasazena i specifická hudební schopnost harmonický sluch (sluch pro harmonii), viděná ve výsledcích faktorových analýz testových šetření, teoretického modelování a klasifikací hudebních schopností. 

Následující kapitola se koncentruje na hlubší deskripci schopnosti harmonický sluch. Důsledně vymezuje definiční kontury a přináší hypotetický model jeho šestičlenného systému. 

Ve čtvrté kapitole nalezne student rozbory výsledků získaných nasazením testů harmonického sluchu. Je zde dovedena analytická deskripce relací z roviny makrovztahů struktury hudebních schopností, jak je podává druhá kapitola, do roviny abstraktně navozených mikrovztahů mezi prvky (modifikacemi) modelu harmonického sluchu, který je popsán v kapitole třetí.

Konečně otázkami diagnostikování harmonického sluchu se zabývá poslední pátá kapitola. Posunuje sledovaný problém do roviny analýz řady standardizovaných a nestandardizovaných testů hudebních schopností a posuzuje jejich aplikovatelnost ve výzkumné a hudebně výchovné praxi z hlediska validity a reliability. 

Ke každé kapitole je připojen aparát poznámek, které doplňují hlavní text, a také výčet klíčových slov, jež mohou přispět k věcné rekapitulaci studovaného textu, eventuálně k rychlejší orientaci v něm. Tutéž roli má i jmenný rejstřík umístěný v závěru.

Skriptum je možno považovat za další posun v integraci hudebně psychologické problematiky do studijních programů budoucích učitelů hudební výchovy. Z hlediska hudební psychologie jako disciplíny a podílu olomouckých univerzitních hudebně výchovných a muzikologických pracovišť na jejím rozvoji, bylo by posléze přáním autora, aby předkládaný učební text také přispěl k zachování určité kontinuity v tomto směru.

V Olomouci dne 18.2.1996                                           Jiří Luska 

Předmluva k elektronické verzi skripta

Nová verze skripta reaguje zejména na proměny vzdělávacích praktik, které přinesla implementace informačních technologií do vzdělávání. Konkrétně v učebním textu  Sluch pro harmonii a jeho diagnostika se to projevilo v nové formální úpravě textu, tabulek a grafů v textovém editoru Word, vložení doprovodných notových příkladů a připojení zvukových souborů obsahujících hudební nahrávky testových úkolů. 
V obsahové rovině byl původní text poněkud inovován. V kapitole o struktuře sluchu pro harmonii je prezentován jeho nový sedmičlenný model,  dále byla připojena  kapitola vztahující se k ontogenetickým aspektům sluchu pro harmonii a vzor výzkumné zprávy s řadou tabulek a grafů. V závěrečném seznamu literatury  jsou uvedeny také novější tituly, vztahující se k problematice skripta.

V Olomouci dne 20. 12. 2009                                               Jiří Luska